Made by Chebo
Tată?
Mamă?
Îmi faceți micul dejun?
Mami, tati!
Vă iubesc!
Vine!
Bine...
Ollie, scumpo, o să-ți pregătesc imediat micul-dejun.
Gata, m-am trezit!
- Iarăși o luăm de la capăt... - Da...
- Mamă, pot să mănânc pizza la micul-dejun? - Da.
- Serios? - Nu!
- Charlotte, dă-te jos de pe scaun. - Nu vreau.
- Charlotte, o să număr până la trei. - Nu, mamă.
- Iarăși începem... - Unu...
- Doi... - Mamă!
Trei!
- Din nou ai luat-o la numărat? - Merge de fiecare dată.
- Mă apuc de pachete, dacă vrei. - Bine.
Îți mulțumesc că ai început pentru mine.
- Sigur nu vrei să termin? - Nu, mă ocup eu.
Știi, Ollie nu o să mănânce dacă jeleul o să fie prea mult,
așa că este mai ușor dacă fac eu asta.
Stai. Vino aici.
- Nu este aranjată. - Bine.
Tencuiala este crăpată. Trebuie să repari scurgerea aia.
- Ai... - Da, vine marți.
Cum este cu cuibul de păianjeni?
- L-am sunat pe tip. - În regulă.
- La revedere. - La revedere.
Unu și restul...
Extragem de la linia 42...
Se pare că o să vă punem restitui 600 de dolari.
- Nu mai spune! - Nu mai spune!
Nu mai spune!
Ba o să spun.
Femeia mea e mulțumită. Îmi place de tine!
Mă bucur că sunteți fericiți.
O să mergem la kiteboarding în Spania.
Ce poate fi mai sexy de atât?
Știți ce ar fi mai sexy? Ați putea să economisiți niște bani.
Doamne, dacă ne vom muta acolo, o să putem s-o facem de 20 de ori pe plajă.
O să aleg varianta ei. Dacă ai fi în locul meu, și tu ai face la fel, nu?
O să mă mai gândesc.
După cum vedeți, etajele au formă ascuțită.
Inițial, casa a fost evaluată la 1,8 milioane.
Însă, acum e 320 de mii.
- Știi, eu cred că prețul va mai scădea. - Și eu.
E o decizie bună. E mai bine să așteptați.
Numești stilul ăsta bizantin?
Bizantin, Mediteranean, cum vreți voi să fie.
Bună, dragii mei. Familia Foster, vă iubesc.
Tată, vino și joacă lego cu mine.
O să vin. Însă, pentru o clipă o să mă scufund într-o semi comă.
Apoi vom avea cea mai tare bătălie lego din toate timpurile.
- Familia Foster, ce mai faceți? - Bună, Katy, totul e în regulă la voi?
Da. Stați...
Încă mai aveți nevoie de mine să stau cu copiii, nu? Azi e marea întâlnire, nu?
- Da, așa e. Marea întâlnire. - Mulțumesc că ai venit, Katy.
Așa o să putem ieși la marea întâlnire.
- Sunteți în regulă? - Da, desigur.
Nu e musai în seara asta. Poate ești prea obosit.
Nu, mă simt bine. Am așteptat toată săptămâna. Poate tu ești obosită?
Nu. O să fie amuzant, nu? Ar trebui să mergem.
Ar trebui să mergem... Ar trebui să mergem?
Da, așa e. Ar trebui să mergem.
- Cum sunt cartofii și somonul? - Foarte buni, mulțumim.
Duminică Haden, prietenul lui Ollie, da o petrecere de ziua lui.
Bowling, sărituri pe saltea, fete vopsite?
În autobuzul clovnului...
Ce înseamnă asta?
Nu știu, dar trebuie să porți lucruri care să nu te superi că se udă.
Trebuie să cumpăr un cadou?
Da, însă nimic din China sau cu baterii. Știi ceva, mai bine îi cumpăr eu.
Bine.
Este mai cu sos săptămâna asta.
A mea este mai uscată.
Care e povestea lor?
Bine...
Sunt la a treia întâlnire. Prima a fost cât de cât bună. A doua nu a fost rea.
Îi dă încă o șansă să dovedească că nu e plictisitor.
Se pare că nu reușește.
Hei, mănânc friptura. Este delicioasă.
Am un cartof pe furculiță.
Îmi place să mănânc cartofi. Sunt delicioși...
Însă, de fapt, niciodată nu-i bag în gură.
E uimitor, Jeremy, însă, o să merg acasă și o să trag un vânt într-o cutie de pantofi.
Nu are nicio logica.
Ia uită-te la îndrăgostiții ăștia doi.
- Prima întâlnire. - Nu, el are verighetă. Amândoi au.
Nu. Căsătoriți? Nu sunt căsătoriți.
Sunt de aceeași parte a mesei. Cei căsătoriți nu fac așa ceva.
Cei idioți fac așa ceva.
- Se dau mari, asta fac. - Cum vorbești cu cineva dacă nu ești
de aceeași parte a separeului. Îți întinzi gâtul și vorbești?
- Hei, ce mai faci? - Bine.
Alea sunt cu siguranță verighete.
Haide...
Ăsta e un local pentru toată familia.
Doriți cafea și deșert?
- Hei, ce? - Cafea sau desert?
Ce spui, iubito?
Sunt așa de obosită, dacă mi-aș pune capul pe masă...
Ai dormi un an. Doar nota. Mulțumesc.
- Hei. - Hei, așteptam știrile din sport.
Am făcut o promisiune acestui oraș. Să curăț străzile.
Să vă spun ceva, oameni buni.
Aceasta matura și cu mine, nu ne încălcam promisiunile.
Serios? Mătura? Promisiuni?
- Mă duc la culcare. - Vin imediat.
Nu ne încălcam promisiunile.
Când îți pui chestia aceea în gură, înseamnă că nu...
- Nu, nu. Ne-am putea prosti. - Doar dacă ai chef.
Nu, nu, mi-ar face plăcere. Stai să-mi scot...
Știi ceva, n-am nimic împotrivă dacă n-o facem.
Mi-ar face plăcere. Lasă-mă să mă pregătesc.
N-am nicio problemă dacă n-o facem.
Ești sigur? Mâncarea mi-a cam provocat gaze.
- Nu e nicio problemă. - Bine.
Ești sigur?
O să te scot din minți data viitoare.
Ai putea...
- Poftim? - Vrei "versiunea rapidă"?
Nu, e în regulă.
- Aș fi foarte bună. - E în regulă.
Picioarele și sânii lui Nasrin o dureau,
în timp ce traversa neiertătorul deșert.
Sângele i s-a prelins pe picior până pe pământ lăsând o pată roșie
de viață în mijlocul pustiului fără de sfârșit.
- Mulțumesc că citești cu voce tare, Phil. - Este în regulă.
Partea aceasta m-a atras.
Să alergi 40 de km după apă doar ca să afli că ești la menstruație?
- Nu m-am putut opri din plâns. - Nici eu, plângeam în hohote.
Și eu, la modul figurat.
Nu, nu. La modul propriu.
La modul propriu nu mă puteam opri din plâns.
- Destul de trist... - Destul de trist?
Ceea ce vrea să spună este că este înduioșător.
Da
Domnule, nici nu-ți imaginezi cum e
să fii adolescentă
și să ai prima menstruație
sub dominația talibană.
E adevărat.
Însă, nici tu.
- Phil, poți să vii... - Da, mulțumesc.
Scuzați-mă, doamnelor.
Dumnezeule...
- Acum ești pe ciclu? - Da.
Ar trebui să o citești. E despre o fată căreia îi vine ciclul în deșert.
Abia aștept.
Nu știu de ce încă mai ești de acord să participi la clubul de lectură.
Așa e căsnicia. Câteodată faci lucruri pe care nu vrei să le faci.
- Nu și eu. Am încetat s-o fac. - Ce vrei să spui?
Mă despart de Hayley.
Ce?
- Dar voi sunteți fericiți. - Nu, nu suntem.
- Nu, nu. Voi sunteți foarte fericiți. - Nu, Phil, nu suntem.
Brad, atunci ce căutăm la tine în casă la clubul de lectură?
Nu le pot spune copiilor.
Te rog, nu spune nimic, până săptămâna viitoare când totul o să fie public.
Da, da, da...
- Ce s-a întâmplat? - Credeam că totul merge bine.
Pe bune. Însă, știi ceva?
Haley a început să devină din ce în ce mai distanta.
În cele din urmă mi-a spus, citez... "Mă sufoc în lațul rutinei".
La început am fost supărat.
Apoi am realizat că știu despre ce vorbește.
Suntem blocați în aceste roluri și nu putem scăpa.
E ca asiaticul acela din "16 candles", Long Dick Dog.
- Long Duck Dong. - Long Duck Dong, ăla...
- Gedde Watanabe. - El! Nu poate juca oricât ar încerca.
- Nu poate juca rolul de doctor. - Da...
Adică nu, ar fi ca și când: "De ce Long Duk Dong este îmbrăcat ca un doctor?".
Nu-i așa?
Exact așa suntem noi.
Suntem blocați în rolurile astea de rutină...
Adică... Nici măcar nu mai suntem un cuplu.
Suntem ca...
Niște colegi de cameră excelenți.
Cei mai grozavi colegi de cameră.
Eu...
- Nu cred că ești ca Long Duk Dong. - Ce crezi?
Știu că Hayley suferă, și pun pariu că o să se răzgândească.
E cea mai bune decizie pe care am luat-o vreodată.
Serios. Niciodată n-am fost mai fericită. Pot să fac ce vreau.
Pot să merg să dansez... Când a fost ultima dată
- când ai dansat cu Phil? - Nu știu. La nuntă?
Ei bine,
eu vreau să dansez în fiecare noapte. Și vreau să-mi dau jos sutienul.
Și vreau să mi-o pun cu trei tipi în același timp.
Trei tipi în același timp? E un coșmar.
Așa e, la propriu, e unul dintre coșmarurile mele.
Pot înțelege doar cu doi.
- Nu. Am înțeles. - Da. Acolo...
Nu înțeleg cum s-a întâmplat asta.
El a trecut pe "autopilot".
Nu înțeleg ce vrei.
Simt că ne cunoșteam prea bine. Știu totul despre el.
Știu ce crutoane îi plac.
Iar el știe că dacă beau cinci pahare de vin,
o să încerc să îmi fac de cap cu un negru.
- Încă mai faci asta? - Da.
Aceleași conversații...
Același program. Facem sex în aceeași poziție de două ori pe săptămână.
- Faceți sex de două ori pe săptămână? - Da, e chiar atât de rar.
Da, rar...
De aceea am fost surprinsă.
Semeni mult cu Nasrin, Claire.
- Nu semăn cu Nasrin. - Ba da.
- Ce tot vorbești?
- Tu ești cea care a luat-o razna. - Tu ești ca și Nasrin.
Pentru că ți-e rușine de cât ești de vibrantă.
Meriți să te simți sexy, Claire.
Și trebuie să poți "dansa" din nou.
Și trebuie "să mergi printre păsări".
Nu prea înțeleg metafora aceasta.
Phil mă face să vibrez.
Poate nu atât de mult ca trei bărbați odată.
Asta este scârbos.
Phil mă face să vibrez în moduri diferite.
Mâine seară ieșim în oraș.
Excelent. Poftă bună la cojile de cartofi și la somon.
"Umbla printre păsări".
Ia pasărea aia de lângă mine.
Scumpo...
Bună, Katy.
- Ce ați învățat azi la școală? - Nimic.
Excelent. Nu va trebui să plătesc pentru facultate.
- Vrei să te schimbi? - Nu, mulțumesc.
Eu...
- Arăți bine... - E doar o rochie, e o prostie, mă duc să...
Nu, nu e. Arăți minunat.
Fantastic...
Eu mă duc să mă schimb. Mă duc să mă schimb și să fac un duș.
- Nu vrem să ratăm filmul. - Ce-ai spune să nu mai mergem la film?
Ce-ai spune să te scot la cină în oraș?
- Nu e nevoie. - Ba da. Cobor în 10 minute.
O să te duc în locul acela cu fructe de mare despre care ai citit.
Claw? E imposibil să găsești locuri. Iar orașul e atât de departe.
Nu, nu e atât de departe.
Nu le spui potențialilor clienți că orașul e la doar 20 de minute?
Da, îi mint. E o oră.
Dacă plecăm în 10 minute, ajungem înainte de șapte și găsim o masă fără probleme.
- Da? Spune da. Da... - Da.
Peste 1,6 km, virați la dreapta pe strada 17.
Nici vorbă, d-nă.
Iubitule, te rog, fă cum a spus a spus bună englezoaică...
Nu. Nu, nu.
Trebuie să ajung la o cină importanta.
O iau pe strada 23. Este mult mai rapid.
Asta din cauză că este vocea unei femei.
Dacă ar fi avut vocea lui John Madden, l-ai fi ascultat.
Nu, nu.
- Crede-mă. - Virează stânga la următoarea.
Haide, mă descurc.
Scurtătura Căpitanului Phil Foster.
O să ajungem acolo rapid, eficient și în siguranță.
Drumul ăsta are nevoie de reparații.
Ei bine, nu prea a fost o scurtătură.
O să fie grozav.
Bună. Scuzați-mă, îmi pare rău că vă deranjez.
Este jenant, dar tocmai ne-am mutat aici din Wichita
Urmez facultatea de medicină veterinară la Universitatea Columbia.
Ne-am parcat mașina pe strada Harrison să ne plimbam.
Când ne-am întors, fusese ridicată.
- Dispăruse. - Tot ce aveam era acolo.
Portofelele, cardurile ATM, totul.
Și compania de ridicări nu ne eliberează bunurile
până nu le plătim 15 $.
Asta era. Suntem noi din New Jersey, dar nu suntem fraieri.
Scuză-mă?
Știm că vreți să ne înșelați.
Cu o poveste tristă și cu o anumită sumă de bani...
- Prea multe detalii... - Prea multe detalii...
Nu, nu ne lăsăm înșelați. Găsiți pe cineva din Connecticut.
Dar... bine, bine.
În cazul în care e adevărat, o să vă dau...
5 $, deși știu că este o înșelătorie.
Am doar 20.
Așa că o să v-o dau, deși cred că ar trebui să vă dau cinci.
V-am păcălit.
Nu aveau nicio idee cu cine se pun.
Bună, cum merge treaba?
Numele, vă rog.
De fapt, nu avem rezervare.
Am încercat să sunăm, însă linia a fost ocupată.
Da, suntem forte ocupați.
Da... Așa credeam și noi. Speram că dacă ajungem mai devreme
vom găsi o masă.
- Nu prea ați reușit, nu? - Nu...
Aveți vreo masă liberă?
Da... Chestia e că oamenii își fac rezervări cu o lună înainte.
Iar acum e vineri. Ora 19:30.
În aglomerata insulă Manhattan, așa că, nu...
Știi, eu și cu soția suntem la întâlnire.
Speram că seara acesta să fie deosebită.
- Drăguț... - Mulțumesc.
Și ne-am gândit că să luăm masa la Claw ar putea face parte din asta.
Așa că, te întreb dacă ai vreo masă liberă?
Mă tem că trebuie să vă rog să așteptați la bar.
Dacă o să apară ceva, o să vă anunț, bine?
- Mulțumesc. - Pa...
- O să așteptam acolo. - Deja am uitat de voi.
Sunt Claudio. Cu ce vă putem ajuta?
Știi ceva? Cred că o să ne facă rost de masă.
Așa crezi?
În seara asta o să avem noroc.
Trebuie să fie drăguț.
Habar nu aveam despre ce vorbești.
Mulțumesc. Ești foarte amabil.
- Vrei ceva de băut? - Da.
Ceva cu garnitură comestibilă. Mi-e atât de foame.
Hei...
Două Chardonnay, vă rog. Ați putea...
- Cred că e ocupat. - Poate ar trebui să mergem în altă parte.
Mai așteptăm puțin.
Voiam ca noaptea asta să fie deosebită, știi?
Știu. Și eu. Însă, e atât de dificil.
Triplehorn. Masă pentru două persoane.
- Haide să plecăm. - Nu, nu... E bine.
Privește în jurul tău. Locul ăsta nu e pentru noi.
Triplehorn. Masă pentru două persoane.
Triplehorn?
Ce spui? Mergem la Teaneck Tavern, o masă de două persoane?
- Nu contează. Serios. - Ba nu. Contează.
Triplehorn. Masă pentru două persoane.
Noi! Noi suntem!
Noi suntem familia Triplehorn.
Super. Pe aici.
- Ce faci Phil? - Crede-mă, e în regulă.
Scumpule, nu cred că ar trebui să facem așa ceva.
Aici e masa dvs..
- Pot să vă iau haina? - Mulțumesc.
- Poftă bună. - Mulțumim.
- Ia uite ce masă. - Scumpule...
Nu, nu. Cei din familia Triplehorn nu au apărut...
Nu facem rău nimănui. Eu spun să ne relaxăm
și să ne bucurăm de cele mai bune fructe de mare.
Sau, o să mănânc un șervețel.
Dumnezeule, ia uite ce prețuri au aici.
Dacă plătim atât pentru homar, ar face bine să cânte și să danseze
și să ne facă cunoștință cu Micuța Sirenă.
Pentru o noapte minunată.
Stai puțin, nu aduce ghinion să toastăm cu paharul gol?
Nu cred că e așa.
Aș dă-o la schimb pe Charlotte pentru o rezervă pe viață de risotto.
Ce înseamnă asta?
- Nu pe Ollie, dar pe Charlotte, da. - Înțeleg, înțeleg.
Care e povestea lor?
Bine. El e un om de afaceri de succes.
Iar ea se îmbată îndeajuns de mult
pentru a trece peste ce se va întâmpla mai târziu.
Pentru că-i place să facă chestii ciudate.
Îi place să fie strigat cu numele mamei sale.
Aici în spate.
- Care e povestea lor? - El e...
un producător muzical, iar ea
e cineva pe care vrea să o angajeze.
Oh, nu. El e Will i Am.
Și mai bine. El e Will i Am, iar ea e o solistă din trupă.
Nu. Chiar e Will i Am. E Will i Am de la Fergie.
Dumnezeule.
Dacă aș știi ceva despre Will i Am, acum aș fi foarte încântat.
- Știi ceva? Dă-mi telefonul tău. - De ce?
- O să fac o poză. - Poftim?
- Îți fac o poză. Du-te acolo. - Nu.
- O să fiu tipul ăla. - Nu.
- Te duci acolo și o să te faci de ras. - Bine...
Fă-o! O să te faci de ras foarte mult.
Ai făcut-o? Ai făcut-o?
Ești o ciudată.
Nu-mi vine să cred că ai făcut asta...
Scuzați-mă, dl și dna Triplehorn?
Da...
- Asta e... - Bună, noi suntem familia Triplehorn.
Însă, cine sunteți voi pentru a ne întreba pe noi cine suntem?
Ne întrebam dacă putem discuta puțin, dacă nu vă deranjează.
Și... despre ce e vorba?
Cred că știți.
Ce-ar fi să nu facem o scenă în public, și să purtăm discuția în particular.
Bine. Însă, se poate să primesc restul de orez la pachet?
Trufele acestea sunt incredibile și extrem de scumpe.
Ridicați-vă... acum!
Scumpo, ridică-te!
Acum!
Bine. În regulă...
Bine...
- Ați face bine să vă mișcați. - E o sticlă foarte scumpă.
O să iau paharele...
Plecăm de bună voie. Plecăm acum de bună voie.
Haideți, băieți. Ce mare scofală? Nu am făcut rău nimănui.
Dacă aș fi în locul vostru, nu aș mai scote niciun cuvânt,
hoața nenorocită.
Scuză-mă? Nu-mi place asta.
Să ne calmăm puțin, băieți.
Ce faceți? Ăla e portofelul meu.
- Și telefonul. Ia lăsați-mă-n pace. - Acum chiar m-am enervat.
Asta depășește cu mult o critică în Zagat.
Acum va trebui să culeg orezul de pe jos ca să-l mănânc.
Vreau să vorbesc cu șeful vostru, chiar acum.
Amândoi știm că așa ceva nu se va întâmpla, dle Triplehorn.
Sau ar trebui să spun... Phil Foster?
Data viitoare când faceți o rezervare la masă,
nu folosiți același nume ca în biletul de răscumpărare, deștepților.
Bilet de răscumpărare?
Ascultați, suntem doar un cuplu obișnuit, plictisitor din New Jersey.
- Să terminăm cu asta. - Ce să terminăm? Ce vreți?
Știți ce vrem.
- Nu știm. - Nu, nu știm.
Știți ce vrem.
Vrem flash drive-ul!
Bine, bine, bine.
Îmi pare rău.
Chiar credeați că puteți fură de la Joe Miletto și să scăpați?
Cineva, undeva, face o mare greșeală.
- Da, băieți, pe bune. E doar... - Este o greșeală.
E doar o mare neînțelegere.
Noi suntem Phil și Claire Foster. Nu știm nimic despre un bilet de răscumpărare.
Nu avem niciun flash drive...
Vă asigur...
Erați la masă. Fata de la recepție a spus că sunteți familia Triplehorn.
- Nu, nu, nu. - Lasă-mă să-ți explic.
Soțul meu, foarte dulce, însă prostește, a crezut că vom ajunge îndeajuns de repede
pentru a prinde o masă. Însă, nu am ajuns. Am întârziat.
Pentru că nu a ascultat-o pe doamna din mașină.
- Au fost foarte nepoliticoși cu noi. - Foarte nepoliticoși.
Apoi i-am auzit strigând rezervarea pentru Triplehorn.
Am spus că noi suntem. Așa că am luat-o.
- Am luat-o. - Ne-am simțit bine.
Nu o să vă mint, ne-am simțit grozav.
- A fost amuzant... - Mâncarea a fost incredibila.
Foarte bună.
- Apoi ați apărut voi. - Am comandat o mâncare cu orez...
Uitați, tăceți!
Nu vreau să aud asta.
Pur și simplu, ați luat rezervarea altora?
Dacă contează la ceva, eu am fost împotrivă.
Însă, dacă soțul meu își pune ceva în cap, nu se mai poate opri.
- Câteodată, sunt un idiot. - Gura, gura...
- Vă cred că sunteți familia Foster. - Mulțumim.
Deasemenea cred că folosiți și numele de Triplehorn și ați furat de la șeful meu,
iar acum sunteți prea speriați să recunoașteți.
Vă dau trei secunde să ne înapoiați stick-ul.
Jocul de trei secunde? Îmi pare rău, însă, îl joc în fiecare zi
cu copiii mei, și nu mi-e frică.
O să vă fac o gaură în față.
Asta e altă versiune!
- Unu! - E o mare greșeală. E doar...
- Doi! - Doamne, a întors pistolul!
Așa se omoară! Așa se omoară!
- Trei! - Nu, nu, nu...
Bine, bine, bine. Îl am. Am stick-ul.
Așa mă gândeam și eu.
Unde e?
E în parc.
În parc?
Poți să ne dai mai multe detalii?
În Central Park.
Bun, așa vor sta lucrurile.
O să facem o mică călătorie până în Central Park,
și o să ne arătați exact unde e.
Bine?
Bine.
- Mișcați! - Bine!
Doamne! Dumnezeule!
Mergem într-un alt loc...
Ne urcam în mașină...
Asta este rău întotdeauna.
Da, pentru că am lăsat portierele descuiate.
Sunt încuiate.
Ai blocat-o și pe asta.
Foarte bine gândit. Și eu aș fi făcut asta.
De ce ne-ai adus în cel mai pustiu loc din New York?
- Nu știu, Claire. Avea pistolul înclinat! - Trebuie să mergem într-un loc populat.
Poate vor veni oameni. Sunt homosexuali pe aici.
Nu, nu. Navigație nocturnă.
- Navigație nocturnă? - Navigație nocturnă. E foarte populară.
Am citit un articol despre asta.
Trebuie să închiriem o barcă.
Ieșiți afară.
Nu e nimeni aici.
Știi, chestia cu navigația nocturnă era în Seattle.
Cred că am greșit puțin aici.
Deschide ușa.
Cred că va trebui să intrați cu forța. Nu am cheia.
Nu mișcați.
Trebuie să fim de urgență, lângă oameni.
Le spui că ai o problemă și avem nevoie de medicamente,
pe care le-ai lăsat în mașină, și doar doctorii îți pot administra medicamentele.
- Bine, bine. De ce? - Sunt pentru penisul tău.
Sunt medicamente pentru penisul tău, și tu ești foarte timid,
așa că, trebuie să ajungem la cel mai apropiat spital.
Da', ce are penisul meu?
- Să mergem. - Bine.
- Mișcă-te. - Bine.
Unde e?
Iată care e problema. Phil are o problemă medicală serioasă.
Claire, dă-le stick-ul.
Claire, arată-le unde este stick-ul.
Nu o să funcționeze.
- Claire, trebuie să le dăm stick-ul. - Trebuie să ajungem la un spital
Dar... penisul tău!
E o procedură în doi pași care trebuie efectuată de un urolog.
- Claire, dă-le... - E nevoie de personal calificat...
Nu e nimic în neregulă cu penisul meu.
- Arată-le unde este! - Poate apărea mult sânge.
- Mult sânge de la penis. - Arată-le unde e!
Fii o fată de treabă și ascultă-ți soțul.
Da, fii de treabă și ascultă-mă.
Bine, am pus stick-ul...
acolo, în colț.
Unde, în colț?
Arată-ne!
Arată-i.
- Haide, mișcă. - Bine.
Nu este un joc.
E ascuns undeva în podea.
Este sub aia.
Sub scândura asta.
- Aici. - La o parte. Lasă-mă să văd.
Privește acolo... Este...
L-am pus într-o pungă de sandviș.
Să mergem. Să mergem.
Haide, haide...
- Aici. Urcă. - Bine.
Haide.
Haide, haide.
- Pornește-l! - E pornit.
Haide, haide.
Haide.
Aleargă!
- O să murim! - Nu vrea să las copiii cu mama ta!
E groaznică.
- Stai așa. Vezi ceva? - Nu!
Haide.
Cum naiba s-a întâmplat așa ceva?
Ăștia doi, nu sunt deloc ceea ce par.
Sunteți morți, mă auziți? Sunteți ca și morți!
- Dumnezeule... - Te simți bine?
Doamne, Phil, ce naiba?
Ar trebui să facem mai multe exerciții.
Nu sunt ieșit din formă. Sunt speriat.
Și eu.
- Ai terminat? - Da.
Bine...
Scoate afară. Scoate totul afară.
- Dumnezeule, sângerezi? - E vinul.
Bine...
Îmi pare rău. Ai niște gumă?
Îmi pare rău, va trebui să mă scuzați.
Sunt după nouă ore lucrate.
Încă o dată, unde ați luat cina?
- La Claw. - Locul acele unde o supă costă 50 de $?
- Și cum a fost? - Nu foarte bine.
Nu am avut masă, așa că am luat rezervarea altora.
- Ați luat rezervarea altora? - Da...
- Da... Am luat-o. - Pur și simplu, ați luat o masă?
Știm, e cu adevărat șocant...
Eu am fost împotriva.
Ne luăm cina, și au apărut niște tipi. Se pare că lucrau pentru Joe Miletto.
- Joe Miletto? - Așa au spus.
Însă, în acel moment, nu știam. Am crezut că sunt de la restaurant.
I-am urmat pe aleea din spate,
și dintr-o dată ne-au luat toate lucrurile. De asta nu avem niciun act cu noi.
Da, a fost înfricoșător. Ce e?
Apoi și-au scos armele și au început să vorbească despre un stick.
- Scumpo, de ce mă iei de genunchi? - Pentru că tocmai mi-am amintit
că trebuie să ne întâlnim cu niște prieteni care sunt homosexuali.
Cei pe care i-am întâlnit la navigația nocturnă.
Dumnezeule...
Cel chel și cel nebun... Cuplul de homosexuali.
Am făcut pe mine... Am uitat de prietenii homosexuali...
Pot să spun și eu ceva?
Alo! Aici sus.
- Păreți un cuplu cumsecade. - Mulțumim.
Joe Miletto nu e un tip cumsecade, bine?
Credeți-mă, este un om înspăimântător.
Dacă, cumva, ați intrat în atenția lui,
trebuie să vorbim despre cum vă putem ajuta.
Nu, nu, nu... Nu înțelegi.
Am luat rezervarea cuiva, și nimic mai mult.
Așa că trebuie să plecăm și să reflectăm la ce am făcut.
Iubire, hai să mergem.
Opriți-vă! Luați loc.
În regulă, nu puteți fi atât de ciudați.
Ce se petrece?
- Arroyo? - Da?
- Ai o secundă? - Da.
Mă întorc imediat. Nu mișcați, bine? Puneți-vă poveștile în ordine.
Hai, hai, hai...
Dumnezeule, băieții cei răi sunt îmbrăcați în polițiști.
Pentru că cei răi sunt polițiști.
De ce sunt polițiștii implicați? Ce se întâmplă, Phil?
Ce o să ne facem?
Scumpo, totul e în regulă.
Ne vor ucide și ne vor pune cadavrele în acele pungi imense.
Or să ne găsească acolo unde îi pune Giuliani pe cei fără adăpost.
- Respiră. Reușești să respiri? - Doar să inhalez.
Scumpa mea, concentrează-te. Concentrează-te!
Ești concentrată?
Bine, bine.
- Ai o privire de nebun. - Știu. Pentru că mi-am pierdut mințile.
Ce ne facem? Ce ne facem? Ce ne facem!?
Trebuie să plecăm de aici. Trebuie să mergem acasă.
- Nu putem pleca acasă. - Ce tot vorbești, Phil? Eu mă duc acasă.
- Mă duc acasă! - Au actele noastre. Știu unde locuim.
- Știu unde locuim! - Dumnezeule, copiii!
Alo?
Acceptați un telefon cu taxă inversă de la...
Doamne, telefonul ăsta miroase a urină.
Da, accept.
- Katy. - Familia Foster, ce faceți?
Katy, copiii sunt bine? Totul e în regulă?
Păi, da...
Ascultă-mă, trebuie să rămâi puțin mai mult în seara aceasta.
O să fie cam problematic, pentru mine.
Poftim?
Trebuie să ajung la o petrecere.
Nu. De ce te-ai duce la o petrecere? Ești cu copiii.
Da, dar voi sunteți familia Foster. Întotdeauna sunteți acasă până la 9:30
Dă. Ei bine, în seara asta vom sta mai târziu.
Drăguț, dar deja le-am promis prietenilor că merg.
Bine, bine... Katy, bună, sunt Phil.
Bună!
Unde este afurisitul ăla de tip când ai nevoie de el?
Katy, nu am timp acum, însă, îți plătesc dublu dacă rămâi.
- Nu cred că ajunge. - Cred că glumești.
Ce? Ce spune?
- Spune... - Ce spune târfa aia mică?
Știți, tata spune că ar trebui să vă cer mai mult.
Aș putea rata petrecerea, însă, va trebui să mai pui 30.
Îi văd!
- Plătește-o! - Bine!
Bine, bine, sunt de acord. Scoate copiii din casă chiar acum.
Nu ieși pe ușa din față. Ieșiți pe ușa din spate și du-i la tine acasă.
- Am impresia că e ceva periculos. - Nu, nu...
- Pentru că asta te va mai costa ceva. - Bine, bine...
- Scoate copiii din casă. - Spune-le că-i iubim și totul va fi bine.
- Totul e în regulă. Zi-le că-i iubim. - Pa...
Fraiere.
Copii?
- Cum e? - Sunt în siguranță.
Trebuie să găsim un loc aglomerat, cu mulți oameni.
Bună, bună. Scuzați-mă.
Nu vă îngrijorați, nu o să vă facem rău.
Suntem Claire și Phil Foster, din New Jersey.
Printr-o serie de evenimente ciudate, am fost confundați cu altcineva.
Și acum, niște criminali, care sunt și polițiști,
- Așa este. - Ne vânează.
Din nou, nu suntem noi cei răi, ci ei sunt.
Nu o să vă facem rău.
Iubitule, nu mai repeta asta, pentru că va părea că vrem să le facem rău.
Nu, nu, au înțeles.
Avem nevoie de un loc în care să ne ascundem.
Dar nu avem bani, pentru că acești criminali, polițiști corupți...
Hei, hei... Arăt ca și cum m-aș fi născut ieri?
Asta este cea mai veche înșelătorie.
Dispăreți, drogaților!
- Îmi provocați greața. - Foarte murdari.
Să mergem.
Trebuie să ne descurcăm singuri.
Noaptea asta a fost o greșeală. Nu trebuia să venim în oraș.
- A fost o idee nebunească. - Nu a fost o idee prostească.
Este doar o cină în Manhattan.
Doar pentru o seară,
în care nu trebuia să vorbim despre copii sau ce avem de făcut săptămâna viitoare.
Uite unde ne-a adus asta. Să sunăm la 112.
- Scumpo, e vorba despre Joe Miletto. - Și ce-i dacă?
Polițiștii care au încercat să ne omoare sunt oamenii lui.
Tipul ăsta a mituit polițiștii. Nu putem avea încredere în polițiști.
Ce ne facem? Acasă nu putem merge... Nu putem merge la poliție...
Bine, bine...
Miletto... De ce îi caută pe cei doi Triplehorn?
Pentru că au stick-ul. Bine...
Cum ar fi dacă le-ar da stick-ul înapoi?
- De ce ar face așa ceva? - Pentru ca noi îi vom găsi,
și-i vom face să-l dea înapoi. O dată ce avem stick-ul, totul se termină.
Bine. Îmi place ideea. Sunt de acord cu tine.
Însă, trebuie să-ți pun o întrebare. Să nu râzi de mine!
Ce e un stick?
Pe bune?
E un micuț dispozitiv de stocare pe care-l introduci în partea laterală a unui laptop.
Chestia aceea micuță de la calculator?
La mine la birou îi spunem chestia micuță de la calculator.
Bine, trebuie să găsim chestia aceea micuță pentru a ne salva viața.
Cum? Nu știm nimic despre cei doi Triplehorn.
Nu e tocmai adevărat.
Știm unde trebuiau să ia cina în seara acesta.
Hai...
Bună, bună... Aici suntem...
Am fost aici mai devreme la cină cu prietenii noștri, Sam i Am.
Vreți să spuneți Will i Am?
Așa le spuneți? E ciudat. Nu îmi place așa.
Mă rog, am fost aici și Will I Am crede că și-a uitat telefonul la masă.
Așa că, trebuie să verificăm la masă.
Vreau să caut telefonul la masă, dacă nu vă deranjează.
Înțelegi ce-ți spun? Uită-te la mine. Dumnezeule...
Trebuie să căutăm telefonul la masă.
- Hei, hei, ai înțeles? - Trebuie să căutăm telefonul.
- Bine, pe aici. - Tocmai mi-am irosit jumătate din viață.
Triplehorn... Triplehorn...
A spus că l-a uitat pe masă.
Ei bine, a fost doar o mare pierdere de timp...
Regele din Siam o să fie furios.
Mulțumesc pentru ajutor, și chiar sunt sarcastic.
Claw, cu ce vă putem ajuta?
Bun, am făcut rost de numărul de telefon.
Cum îl folosim pentru a le găsi adresa?
Cred că știu pe cineva care ne poate ajuta.
Stai așa, de unde ziceai că-l cunoști?
I-am arătat câteva casa. A fost cu ceva ani în urmă,
însă, îmi amintesc că era un expert în securitate.
În fine, a cumpărat un apartament aici de la alt agent din biroul acesta.
Am uitat adresa, poate o găsim pe listă.
- Ai o cheie? - Nu am. Îmi dai haina ta?
Da. Ți-e rece?
Cred că aș putea desface încuietoare dacă aș avea un ac de gămălie,
sau ceva ascuțit. Aș putea s-o deschid...
Dumnezeule, cine ești?
Ține. Hai să mergem.
Nu, nu, scumpo. Trebuie să plecăm.
Ba nu, durează doar un minut.
Doamne...
Numele lui e Holbrooke Grant. Tu caută în dosare, eu caut în calculator.
Bine.
- Haide! - Hai, hai, hai...
Rotița din curcubeu, haide!
Simt ca eu am o mai mare energie decât tine.
Rotița din curcubeu, haide!
Dumnezeule, e un sunet enervant.
Hai, hai, hai...
Haide!
- Am găsit. - Bine. Să mergem.
Haide. Să mergem.
Dlor polițiști...
Sunteți amabili să luați loc la masă?
De ce ai treabă cu cuplul acela drăguț din suburbii, Joe?
Nu e puțin sub nivelul tău?
Conversația asta ar fi mult mai interesantă,
dacă aș ști despre ce vorbiți.
Phil și Claire Foster.
Două dintre gorilele tale i-au ridicat mai devreme de la Claw.
I-au speriat de mama focului. Joe, știi despre ce vorbesc.
Nu-mi sună cunoscut.
Dacă nu vrei să fii partenera mea, ceea ce mi-ar plăcea,
nu te mai întoarce fără mandat.
Frumos costum, Skippy.
Poftă bună la tăieței.
Nu arăt ca Skippy, nu? Am o armă, pentru Dumnezeu.
Șmechere, avem vreo problemă?
Aici e.
Ăsta e locul.
Sincronizare realizată de autori.
Alo?
Bună, Holbrooke. Poate nu-ți amintești de mine. Sunt Claire Foster.
Sunt agent imobiliar. Ți-am prezentat niște case.
Claire.. Da, da. Îmi amintesc.
E cam târziu.
Știu. Îmi pare rău. Însă, e o urgență.
Aș putea urca doar o secundă? E foarte important.
Bine, hai sus.
Nu-mi vine să cred că din sute de clienți, ți-ai amintit tocmai de el.
Întotdeauna am ținut minte nume și fețe.
E uimitor ce memorie ai, scumpo.
Majoritatea își amintesc doar...
- Claire Foster! - Holbrooke Grant!
Ce nebunie să te reîntâlnesc. Îmi amintesc
de toate acele case goale pe care le-am văzut.
Chiar ne-am uitat la multe case.
Claire Foster...
Eu sunt.
El e soțul meu, Phil Foster.
- Ce mai faci, frate? - Hei, hei, hei, frate...
Avem niște probleme. Și avem mare nevoie de ajutor.
Știu că e târziu, însă, dacă am putea intra măcar o secundă?
E o poveste incredibilă și tu s-ar putea să fii cel care ne poate ajuta.
Te rog, o să-ți rămân datoare.
Da, sigur. De ce nu. Intrați.
Luați loc.
Aveți noroc că sunteți în viață.
Ai dreptate, Claire. Nu e bine să vorbiți cu poliția.
Tocmai de aceea speram ca tu să ne ajuți.
Măcar atât să fac. Ai avut atât de multă răbdare cu mine.
Toate acele drumuri...
Oricum, ai fost grozavă.
Clăițe, bate palma.
Despre asta vorbesc.
Adică, chiar apreciez timpul pe care ți l-ai petrecut cu mine.
Da, se pare că ați stat mult împreună.
Singuri împreună...
Fără ca eu să știu de asta.
Adică, și-a depășit profesia.
A fost plăcerea mea. Iar ăsta e apartamentul potrivit pentru tine.
Pun pariu că domnișoarele îl adoră, nu?
Mă descurc.
Sunt sigură că te descurci la tot felul de lucruri...
Hai să vă spun ce avem de făcut.
Nu avem mult timp, așa că, puneți o cămașă pe tine,
luăm ce ne trebuie și te scapi de noi.
Avem un număr de telefon de la care ne trebuie adresa.
Îmi amintesc că aveai propria ta agenție de investigații.
Cam așa ceva.
Mă ocup cu securitatea privată, spionaj industrial, înlăturăm guverne,
operațiuni ilegale, chestii de genul ăsta.
Iată și cămașa ta. Nu e de mirare că nu o găseai. O poartă ea.
Phil, Claire, ea e Natanya.
E din Israel. Nu prea vorbește engleza.
Bună.
Voi doi o să faceți sex cu noi?
Nu, mulțumim. Mulțumim...
Pa...
Am cunoscut-o la Tel Aviv când am consiliat Mosaadul.
E o fată tare dulce.
Chiar așa și pare.
Foarte drăguț din partea ei să ne întrebe dacă vrem să facem sex.
Îmi dați numărul acela de telefon?
Se pare că nu am terminat cu dl și dna Foster.
Cineva a declanșat alarmă la biroul unei agenții imobiliare.
Camerele de supraveghere au surprins imaginile acestea.
Dosarele la care se uită ne indică adresa unui tip Hollbrooke Grant
din West Village.
Ce naiba fac?
- Ce avem? - Vedeți-vă de treaba voastră.
Când v-a interesat ultima dată așa ceva?
Încercam să fiu amabil, Arroyo.
Mulțumesc, det. Amabil.
E vremea să renunțăm?
Da, d-le. Ne vedem mâine.
Noapte bună.
- Am plecat. - În regulă, omule.
- Vrei să verificăm? - Absolut.
Începem de la biroul agenției.
- Să vedem ce căutau acolo. - În regulă.
I-am prins.
- De unde ai toate chestiile astea? - De la Radio Shack.
Serios?
Nu, glumeam. Ce e cu tine?
Dă-mi să văd numărul.
Ce mâini catifelate ai!
Introduc numărul aici... E un telefon mobil înregistrat pe numele lui Thomas Felton.
Probabil nici nu e numele lui adevărat.
Sau poate a fan Jeanne Tripplehorn.
- Nu-i nicio adresă. - E un telefon mobil, n-avem nevoie.
Avem numărul, putem afla locația.
E grozav. Te pricepi la instrumentele tale.
Gata. Telefonul domnului Felton e la numărul 135 Avenue D.
Grozav. Cui îi plac cămășile?
- Mulțumim încă o dată. - Măcar atât să fac.
Aștepți pe cineva?
Am cumpărat o mașină nouă acum câteva luni.
Poate dealerul Audi are nevoie de un serviciu.
Suntem de la poliție. Trebuie să vă punem câteva întrebări.
Dumnezeule, ei sunt polițiștii care au încercat să ne omoare.
Cobor într-un minut. Sunt puțin ocupat, fac sex.
Ăsta trebuia să fiu eu, sau îl imiți pe Fat Albert?
- Ce-a fost asta? - Nu știu ce a fost.
E vreo altă ieșire?
Prin garaj. E un lift de serviciu chiar lângă birou. Îi rețin eu.
Da?
- Putem ieși pe aici? - Cred că da.
Sunt tot acolo. N-avem cum să trecem de ei.
Gândește...
- Ce faci? - Gata.
- Nu poți face asta, e mașina lui. - Trebuie să plecăm repede. Ai altă idee?
S-a blocat.
Nu e construită pentru oraș. Mai mult o mașină sport.
- Slavă Domnului că-l avem pe Holbrooke. - Da, slavă Domnului.
- De fapt, dă-l dracului pe Holbrooke. - Poftim?
Dă-l dracului. Ce-a fost aia? Cine era persoana aia de sus?
Cea care râdea și chicotea. Cine era?
- Despre ce vorbești? - Despre ce vorbesc?
Te-ai uitat o dată la el, și te-ai aprins ca o scânteie.
- Nu e adevărat. - Ba da.
Te înțeleg, și eu m-am aprins. Arată foarte bine.
Dar de ce ai nevoie de asemenea mușchi pe umeri?
Eu sunt doar soțul, un tăntălău, care nu știe să pună vasele la mașină.
- Iar începi să-ți plângi de milă. - Eu ar trebui să-mi lucrez corpul.
Cine se aprinde pentru soț?
Ai dreptate... Uit să mă aprind pentru tine.
De ce uit să fac asta? Stai puțin... Știu de ce.
Pentru că în fiecare zi mă trezesc, pregătesc micul dejun,
mă duc la muncă, vin acasă, fac curățenie, iau copiii, îi duc la fotbal,
în aduc înapoi, gătesc cina, spăl vasele, le fac baie și îi îmbrac în pijamale,
ceea ce e o luptă, în fiecare seară.
De fiecare dată sunt surprinși de faptul că trebuie să poarte pijamale.
Iar apoi după ce curăț mâncarea și mizeria altora de pe mine,
folosesc stropul de energie care îmi mai rămâne să mă târăsc în pat,
în loc să mă aprind pentru tine.
- Așa, trage pe dreapta. Genial. - Știi ce?
Trebuie să trag pe dreapta. Știu că ți-e greu.
Dar știi cine ți-ar ușura situația?
Eu.
Dacă ai avea încredere să mă ocup eu de lucruri din când în când,
dar nu ai. Trebuie să faci totul singură, în felul tău.
Mă subestimezi înainte să-mi dai măcar o șansă.
Da, știi ceva? Poate ocazional aș putea cumpăra o jucărie chinezească.
Sau aș putea face un sandviș pentru Ollie care, Doamne ferește,
ar depăși perimetrul prestabilit al jeleului.
Dacă m-ai lăsa să fac ceva pentru tine,
cred că ai fi surprinsă. Chiar cred asta.
Știu că ai fi surprinsă.
Crezi că eu nu mă aud? Crezi că-mi place să par o scorpie?
- Brad și Haley se despart. - Știu.
Te-ai gândit vreodată să mă părăsești?
Nu.
Serios? Nu te-ai gândit niciodată să mă părăsești pentru alt bărbat?
Nu. Niciodată. Niciodată. Nu. Dumnezeule.
Uneori mă gândesc doar cum ar fi să fiu singură.
Ce înseamnă asta?
Sunt momente în care m-am gândit când eram supărată,
să plec din casă,
să mă duc la un hotel,
și să stau singură în liniște,
într-o cameră cu aer condiționat...
Să stau singură, să-mi servesc masa fără să mă atingă nimeni,
și să beau un Sprite dietetic. Singură.
Sună îngrozitor.
Vreau să am o zi care să nu depindă de cum sunt zilele celorlalți.
Doar nu am fantezii sexuale.
Asta aș înțelege. Ar avea logică.
Toată lumea are fantezii sexuale.
Evident, ale tale sunt cu Holbrooke, cu mușchii lui,
iar ale mele cu Cindy Lauper.
Și cu Holbrooke
Vorbești serios cu Cindy Lauper?
Da, este sexi.
- Cea din prezent, sau... - În prezent.
E o alegere interesantă.
Brad mi-a spus
că el și Haley erau bine,
niște colegi de cameră foarte buni.
- Noi nu suntem așa, nu? - Nu.
Nu?
Nu.
Ar trebui să mergem.
- 135 Avenue D. Aici e. - Stai să parchez.
Ce o să le spunem?
O să le spunem... "Bună, niște tipi încearcă să ne ucidă pentru că cred că suntem voi".
Haide...
La naiba.
- Nu sunt acasă. - Așteptăm.
Cât timp, Phil? Polițiștii ar putea fi pe drum încoace.
Bine. Etajul patru...
Ce faci?
Dacă nu-i găsim pe ei, poate găsim stick-ul.
- Vino încoace. - Ce...
- Putem să facem asta. - Tocmai când m-am îmbrăcat și eu frumos.
Gata? Unu, doi, trei.
Ai reușit.
Ce era pe pantoful tău?
Cred că era voma ta uscată, dragule.
Tot ce faci tu, eu fac pe tocuri. Vreau să te gândești la asta.
Realizezi că asta este a doua oară când intram fără permisiune în seara asta.
Dacă spargem fereastra asta suntem oficial recidiviști.
Mai bine decât colegi de cameră.
Da.
Mănâncă Chicken Nuggets cu lingura. Ăștia sunt oameni răi.
Tu uită-te acolo. Eu caut în partea asta.
- Ce naiba, Phil! - Ce?
- De ce nu închizi niciodată sertarele? - Iartă-mă.
Niciodată nu închizi sertarele.
Bine.
Prinde-le.
Nu te mișca.
- Cine-i acolo? - Acum poți să te miști.
- Salut. Nu e ceea ce pare. - Da? Asta ce parte, ticălosule?
Drept în gât!
- Stai! Pot să explic. - Da? Atunci începe să vorbești.
- Ce mama dracului căutați aici? - Ajunge!
Stai jos.
Mișcați-vă. Amândoi.
Ai grijă.
Tu trebuie să fii Thomas Felton.
Mi se spune Taste.
Pun pariu că ți se mai spune și Tripplehorn.
Sunt fan Jeanne Tripplehorn.
Da, e o actriță bună. Ea cine e?
- Eu sunt Whippit. - Ca pe câine?
Nu. Ca atunci când tragi gazul dintr-un tub de frișcă.
În regulă.
Târfă proastă.
Tu ții legătura cu mama ta?
Frumos pistol. Ce facem, ne duelăm?
Închide-ți fața.
Să-mi închid fața? Vorbești serios?
- Da, a spus să-ți închizi fața. - Asta e cea mai bună replică?
E cea mai bună replică pe care o ai?
- M-ai auzit, închide-ți fața. - Închide-ți păsărică, Raymond Burr.
N-am idee cum să-ți răspund la asta. Du-te dracului.
- Eu? Du-te tu. - Ba du-te tu.
- Du-te tu. Ce cauți aici? - Du-te tu, afurisitule.
Bine. Ce vrei?
N-ai idee ce ne-ai făcut.
Ce?
Când ai uitat de rezervarea de la restaurant, ne-ai distrus viața.
- Despre ce vorbești? - N-am uitat nimic, tăntălăule.
Am văzut gorilele care supravegheau locul, așa că am plecat.
Și ce vă interesează pe voi? Sunteți de la poliția rezervărilor?
Da! Ce vă interesează pe voi?
Din întâmplare, noi nu aveam rezervare, așa că am luat-o pe a voastră,
iar acum ei cred că noi suntem voi.
Ne-ați luat rezervarea? Cine face așa ceva?
- Ce fel de oameni sunteți? - Nu contează!
Stați așa. Cum ne-ați găsit?
Am furat numărul din lista de rezervări.
- Foarte inteligent. - Mulțumesc.
Ai folosit numărul nostru pentru rezervare?
N-am folosit numărul de acasă, l-am folosit pe cel de la mobil.
E genial. Ești un geniu al infracțiunilor, nu-i așa?
Iar e vorba despre cât de prost sunt? Cum nu pot să reușesc nimic?
- Da. - Nu pot să fac nimic bine?
- Nu cumpăr sucul potrivit? - Da...
- Nu cumpăr berea potrivită? - Te înțeleg, frate.
Nu cumpăr cleștii de sfârcuri potriviți?
Cleștii ăia mă dor.
Iar apoi vii acasă, și nici măcar nu te uiți la mine.
Te implor să faci sex cu mine, de parcă ar fi vreun cadou.
- Și poți să uiți de sex anal. - Bine...
- Poți să uiți de sexul anal. - Am uitat deja.
Îmi pare rău dacă sunt obosită după ce muncesc toată noaptea
ca să mai sar pe tine și să-ți fac un striptease.
Îmi pare rău. Eram fericită dansând la bară.
Mă făcea să mă simt bine în pielea mea.
O duceam bine.
Dar tu trebuia să fii lacom, și să începi să furi...
- Gata, ajunge. - ... de la toată lumea.
Scuză-mă că am visat.
De parcă voiam să-mi petrec toată viața vânzând cărucioare furate.
- Cred că pierzi controlul. - Cum rămâne cu visele mele?
- Nu vă mai certați! - Cum rămâne cu mine?
Nu vă mai certați. Închideți gaură.
- Închideți gaură, amândoi. - Adică să tăceți din gură.
Gorilele alea ne urmăresc deoarece ei cred că avem un stick
pe care l-ai furat de la ei. Așa că o să te duci la ei,
și o să le spui că tu ești Tripplehorn.
- Stai puțin, târfă. - Nu-mi spune mie târfă, curvo.
Adică gorilele alea vă urmăresc chiar acum?
N-ai auzit nimic din ce am spus, curvo? De asta am venit aici.
Trebuie să ne ajuți să scăpăm din asta.
Nu, trebuie să plecăm imediat. Whippit, exercițiul de două minute.
Gata? Du-te!
- Stai puțin. - Mișcare!
- Nu puteți pleca. - Lasă latexul, ia doar lucruri importante.
Ce faceți? Opriți-vă. Nu pleacă nimeni nicăieri.
Am o armă, așa că faceți ce spun.
Mai repede! Întotdeauna împachetezi prea multe.
Mai ai 30 de secunde. Probabil e un record.
Bine, nu, nu...
NU, nu. Nu pleacă nimeni nicăieri.
Opriți-vă. Nu pleacă nimeni.
Fiți atenți la mine!
- Stați! - Lasă bagajele!
Uite cum facem...
- Aduci stick-ul și îl dai... - Dă-le stick-ul singur.
- Iubito. - Da.
- Am plecat. - Da.
Sunt gata. Prinde.
Haide.
Stai. Poate nu e bine să plecăm. Asta e casa noastră.
Nu e.
Asta e casa ta. Asta e casa ta.
Bine.
Gata.
- Te iubesc. - Și eu.
- Cum îi ducem ăsta lui Miletto? - Miletto?
Joe Miletto. Tipul pe care-l șantajezi.
- Ai căzut departe de copac. - Ce vrea să însemne asta?
Noapte bună.
N-a decurs deloc cum mă așteptam.
Să mergem.
- Ai văzut cum o cronometră? - Da.
- Domnilor detectivi. Bine ați venit. - Tu ești Holbrooke Grant?
Da.
Vrei să te îmbraci, ca să stăm puțin de vorbă?
Mă simt bine așa, e târziu. Oricum le-am spus totul celorlalți polițiști.
Stai. Care polițiști?
La ce crezi că s-a referit când a spus că am căzut departe de copac?
Scumpule, îl cheamă Taste. Nu mi-aș bate prea mult capul.
Să dansăm!
Armă!
Pistolul ăsta e de rahat!
Dumnezeule! Fii atent.
Nu mai țipa la mine. Știu ce fac.
- Ce naiba! E sens unic! - Îmi pare rău.
- E un singur sens! - Îmi pare rău.
- Întotdeauna a fost! - Îmi pare rău.
- Ce faci? - Așteaptă.
Așteaptă.
- Ce faci? - Așteaptă.
Ce faci?!
Trebuie să ne desprindem.
Trebuie să plecăm.
- Nu merge. - Bagă-ți rabla în marșarier.
- Bagă-ți tu rabla în marșarier. - Bag-o tu în marșarier!
Bagă-ți rabla în marșarier!
La naiba! Cineva e supărat!
- Phil! - Dumnezeule!
Se pare că vine cu noi.
- În regulă... - De ce merg cu spatele?
- Ia piciorul de pe frână. - Nu!
Dumnezeule!
Haide!
- Să nu pui piciorul pe frână. - Nu-i dau drumul!
- Ia volanul. - Ce?
Ia-l.
Ăsta nu vrea să ia piciorul de pe frâna.
Nu!
Ești tare insistent!
Scumpule, mută-ți fundul.
Uite-i.
- Treci în dreapta. - Bine.
Acum nu mai scăpa.
De ce vor atât de mult să ne omoare?
Ai un calculator, sau un Blackberry, unde să deschid un fișier?
- Am un Kindle. - Dă-l încoace.
L-am primit cadou. Să nu-l strici.
- Serios? - Pe mine m-a făcut să plâng.
Dumnezeule! E Crenshaw, procurorul general.
Claire, trebuie să ieșim de pe stradă.
- De ce? - Pe următoarea faci la dreapta.
- Am un plan. Acum! - Stai...
Aici poliția. Drumul e blocat. Opriți imediat vehiculele.
- Grozav plan. - Trebuia să încerc ceva.
Credeam că am un plan.
Te iubesc Phil, dar planurile tale sunt idioate.
De ce nu încercați distracții de cuplu, fără să-mi puneți mie viața în pericol?
Când claxonez, tu frânezi. Tu calci accelerația la blană.
- S-o facem. - I-am prins.
Bine, albilor. Unu, doi, trei.
- Opriți mașinile. - Acum!
Foarte bine!
Așa lucrez eu!
Oprește aici și lasă-mă...
- N-am frână. - N-ai frână?
- Frâna s-a dus. - Nasol.
Eu am plecat.
Bine. Ne vedem mai târziu.
Să fiu al naibii!
Phil!
Sunt teafăr!
Vino. Haide.
- Dumnezeule! - Sunt teafăr.
Haide. Ești teafăr!
Ești bine?
Nu...
Stick-ul nu mai e. Tripplehorn nu mai e...
Nu mai avem nimic.
Haide.
Poate Holbrooke are o pătură în mașină.
În regulă.
Mor de nerăbdare să aud ce s-a întâmplat.
Am ieșit să bem câteva beri, iar cei doi infractori
pe care voi i-ați lăsat să scape au intrat în bar.
Soții Foster?
Soții Foster. Ai o memorie bună.
Deci, au intrat, iar noi i-am abordat încercând să vă ajutăm.
Și au început să tragă în noi.
Domnul Foster, avocatul din New Jersey e acum înarmat?
- Ce spui? - Sună ciudat.
Sunt extrem de periculoși, așa că am plecat în urmărire.
Să mă ajutați...
- Mulțumesc foarte mult. - Cu plăcere.
Bună treabă, băieți. Ce-ar fi să plecați acasă?
Dacă vreți, vă ajutăm să-i găsiți.
Foarte frumos din partea voastră, dar mă descurc.
Nu este mare scofală. Suntem deja aici, vă ajutăm.
- Ar trebui să rămânem. - Noapte bună.
- Vă ținem spatele. - Mergeți la culcare.
- La revedere. - Aveți grijă de voi.
- Ce era pe stick-ul ăla? - Câteva dosare și poze.
Poze cu ce?
Cu serviciile prestate în unul din cluburile lui Joe Miletto.
- Peppermint Hippo. - Peppermint Hippo...
Niciunul din cuvintele astea nu este urât, dar împreună suna foarte urât.
Chestia este ca dosarele astea...
aveau informații și poze despre un singur client.
Procurorul Crenshaw.
Tipul cu mătura?
Familia Tripplehorn cred că au furat stick-ul de la Miletto.
Îl șantajau pe procuror.
Este cam ambițios pentru gunoaiele alea.
Nici nu mai contează acum, pentru că stick-ul e pe fundul râului,
unde vom ajunge și noi, dacă ne prind polițiștii ăia.
Știi că nu sunt prea bună la chestiile astea complicate,
așa că mai explică-mi încă o dată.
- Iubito... - iubitule,
dacă e să murim, vreau să înțeleg de ce se întâmplă asta.
- De ce zâmbești? - Ești o scumpă.
- N-o să murim. - Eu cred că da.
Eu nu cred. Am putea fi bătuți...
Am putea fi uciși.
Bine, lasă-mă să-ți explic, bine?
Tipul ăla de acolo, să spunem că este Crenshaw.
Este procuror, este un tip bun. Ar trebui să aresteze...
oameni precum Joe Miletto.
El este un gangster, este un tip rău.
Este foarte rău. Dar Crenshaw nu-l poate aresta pe Miletto,
pentru ca Crenshaw se duce în clubul lui Miletto pentru târfe.
Sper să fie o târfă.
Asta ar fi uimitor.
Acum, Miletto înregistrează un stick care îl implică pe Crenshaw.
Pe care l-au furat Taste și cu Whippit de la Peppermint Hippo, acolo unde lucrează ea.
Corect. L-au furat ca să-l poate șantaja pe procuror.
Deci polițiștii ăia nu lucrează pentru Miletto, lucrează pentru Crenshaw.
Așa este.
De asta Taste a reacționat ciudat când ai pomenit de Miletto.
Phil, am înțeles perfect.
- Are legătură cu Crenshaw? - Da, scumpo. Are mare legătură.
El e cheia.
Trebuie să găsim o cale să ajungem la el.
Soții Tripplehorn l-au întâlnit la Peppermint Hippo.
- Și noi suntem Tripplehorn. - Sigur că suntem.
O să avem nevoie de ajutor.
- "Ucis"... - Da.
Bună.
Ăsta e treningul meu?
Da.
Era în portbagajul Audi-ului.
Care apropo, e parcat lângă râu, și are nevoie de o reparație costisitoare,
pe care sunt sigur că o s-o plătesc în următoarele decenii.
De asemenea, la notă, vreau să adaug și pistolul ăla vechi
pe care l-am furat din hol, și care s-a dovedit nefolositor.
S-a făcut praf.
Dar nu pentru asta suntem aici.
Pe cât de imposibil e de crezut, noaptea noastră a devenit mai ciudată
de când te-am văzut ultima oară. Mașini s-au îmbârligat...
Una din mașini era a ta.
Și eu am avut o noapte interesantă, și sunt foarte obosit.
Cu toate că mă bucur să vă revăd, mergeți la ușa altcuiva.
- Nu, nu, nu... - Nu.
Uite ce e.
Voiam doar să-mi scot soția la cină.
Speram să avem și noi o singură noapte
în care să ne simțim ca noi.
Iar acum, nu vreau decât să ajungem acasă.
Am un plan. Știu cum pot face asta.
Nu mă prea pricep la planuri, dar măcar am unul.
Și am nevoie de ajutor.
Cu toate că pectoralii tăi mă fac să mă sinucid
iar iubita ta e atât de bună, de parcă e expusă în vitrină,
știu și cred că undeva e un om adevărat,
care înțelege prin ce trec acum.
Așa că Holbrooke, te rog, vrei să ne lași să intrăm?
Vrei să ne lași să-ți explicăm ce vrem?
Și vrei, în numele Domnului,
să-ți pui o cămașă pe tine?
Intrați.
Aici e. Ții minte planul?
Ce și ce.
Lasă-ne să intrăm.
E fata cea nouă. Lucrează în seara asta.
- Nu știu despre ce vorbești. - Sunt fata cea nouă.
- Serios? - Da.
Tu cine ești?
- Sunt peștele ei. - Pe bune?
- Chiar așa. - Serios?
Da, ticălosule, e peștele meu.
Mă lași să intru să-mi fac tura, sau îl chem pe Joe Miletto
să-i spun că portarul lui m-a făcut să întârzii?
N-am gumă în gură.
- Vestiarul e în stânga. - Haide, pește.
- Așteaptă-mă aici. - Unde te duci?
Hei, aveți ceva mărimea opt?
Ce? Scârbos... Nu.
Nu, asta e pentru o maimuță.
Hei, sunt un bărbat. Te interesează?
Îmi pare rău... Dumnezeule!
Știu. Mai taci!
- Arăți grozav. - De ce e așa lumină aici?
Ar trebui să fie întuneric.
Dă-i mamei stripteuză de 40 de ani o pauză.
- Uită-te la sânii tăi. - L-am pus invers și l-am învârtit.
- Cred că am pierdut un sfârc. - Arăți grozav!
- Serios? - Da. Serios.
Era singura îndeajuns de lungă încât să-mi acopere cicatricea cezarienei.
Nu pot să-mi iau ochii de la sânii tăi.
Termină!
- Hai să mergem. - Bine.
Trebuie să cumpăr lenjeria asta.
Parcă e sfârșitul lumii.
- Nu cred că pot să fac asta. - Ba poți.
Scumpo, ascultă-mă. Ești o femeie frumoasă.
Ești mama copiilor mei.
Vreau să te duci acolo și să-ți miști fundul.
- Să-mi mișc fundul? - Să-l miști.
- Ca să plecăm acasă? - Du-te și mișcă-l.
- Haide. - Pentru copii.
Am venit pentru Crenshaw.
Privirea sus, vă rog.
Bine. Intrați.
- Te aștept aici. - Bine.
Nu. Amândoi.
Te place și pe tine.
Cineva a atras privirea perversului.
Nu... Nu pot face asta.
Ba da, pentru că ești un bărbat minunat, tatăl copiilor mei,
așa că o să intri acolo și o să freci bară la maxim.
Nu cred... Dumnezeule!
Uite-l acolo. Cel cu ochelari de soare.
Are mătura cu el... Ce scârbos! De ce are nevoie de ea?
Se face multă mizerie aici.
Are nevoie de mop să curețe toată "mizeria" de aici...
- Phil... - Iartă-mă, iartă-mă.
Pot să vă ajut?
Da. Am venit la Crenshaw.
Nu mergeți la el decât dacă vă alege.
Să ne aleagă? Pentru ce?
Carlton, dă-te la o parte.
Îmi place cum arăți, scumpo. Exact ca în vestul sălbatic.
Mai puțin sifilisul.
Ești glumeață. Îmi place asta.
Și ți-ai adus și prietenul androgin.
E bărbat sau femeie? Nu-mi dau seama.
E foarte sexy.
O să te țin în suspans.
De ce nu-mi arătați ce știți?
Cred că vrea să dansăm în fața lui.
Dacă dansăm, începem cu valsul.
Dacă vreți să stați cu mine, trebuie să vă meritați dreptul.
Urcați pe scenă.
Domnișoarelor, dați-vă la o parte.
Mulțumesc.
Știi ce? Noi nu suntem...
Nu ne place prea mult să dansăm.
Preferăm să vorbim, în timp ce stăm nemișcați.
- Vrem să vorbim. - N-am venit aici să stau de vorbă.
Ori plecați, ori dansați. Ce alegeți?
Doamne...
Ce...
Nu-mi place ce fac. Carlton, te rog.
- Însoțește-i afară. - Nu...
Bine. De-abia ne-am încălzit.
- Da. - Acum ne punem în mișcare.
Acum o să ne străduim.
- Da! - Începem.
- Acum începem. - Categoric.
Începe să se încingă treaba.
Dumnezeule, unde o duce?
Se învârte, se învârte...
Unde o să se oprească nu știe nimeni.
Da! Bine.
Da, da, așa.
Phil. Nu cumva să vomiți!
Nu vomită.
Acum ce fac?
Sexul roboților!
Vreau să fac asta.
Veniți încoace.
- Avem ceva ce-ți dorești. - Sunt sigur de asta.
- Cât pentru o noapte? - 100.000 de dolari.
E cam piperat, nu?
Nu știu nicio femeie care să merite atâția bani.
Ce spui de una cu un stick?
Ce mai faci? Noi suntem cuplul Tripplehorn.
Vă dați toți mari!
Ce-ar fi să facem o plimbare, să discutăm puțin...
... în privat.
Lucrurile puteau să fie atât de minunate.
Face parte din plan, nu?
Trebuie să mă întorc la metrou, pentru un răcoritor.
Mișcați-vă.
În regulă.
Să păstrăm lucrurile simple.
Tu îmi dai stick-ul, sau Collins îi rupe brațele soției tale.
Am ascuns stick-ul să nu-l găsească nimeni.
Dacă asociatul nostru, domnul Holbrooke nu vorbește cu noi din oră în oră
până când suntem în siguranță,
atunci va publica conținutul stick-ului.
E fostul soldat cu care am vorbit în seara asta.
Holbrooke e adevărat.
Ce naiba se întâmplă aici?
Scuzați-ne domnule, facem o chestie mică pe acoperiș.
- Dacă ne lăsați un minut... - Nu.
Nu vă las niciun minut. E acoperișul meu, păpușă.
Bine.
E în regulă, Claire. Îl așteptam.
Ce? Dumnezeule, m-ai încurcat.
Tocmai voiau să plece, Joe. Știi că au un stick-ul la altcineva?
- Nu-i nici un stick aici. - Ați văzut ce e pe el?
Stai liniștit, nu spunem nimic despre poze.
- Ține-ți gura. - Ce poze?
- Nimic. - Nu știe?
Ce să știu?
Am dat-o în bară. Îmi pare rău.
Dar înțeleg de ce ai ține poze pornografice cu procurorul.
- Nu se știe când sunt de folos. - Ține-ți gura.
Închide-ți tu păsărica.
E în regulă, când spune asta se referă la gura ta.
Ai spus că pe stick sunt contractele cu Primăria pe care ți le-am asigurat.
În tot acest timp, eu am ținut poliția la distanță de tine,
și tu ascunzi poze murdare cu mine?
Poze murdare și scârboase.
Ai fi la închisoare dacă n-aș fi fost eu,
așa că ai grijă cum vorbești, domnule procuror general.
Se pare că aveți ceva de rezolvat, așa că eu și soția mea vă lăsăm singuri.
Nu, nu, nu...
Nu mișcă nimeni, pentru ca o să fie mult mai ușor dacă cineva o să fie împușcat.
Dumnezeule, a întors pistolul pe o parte! O să tragă mortal.
- Pune arma jos. - Pune-o tu jos.
- Haide, polițistule! - Dă-i drumul!
Pune arma jos!
- O să fie bine. - Ba nu. N-o să fie deloc bine.
A fost un plan prost, Phil.
- Trage. - Dacă mă împuști o să te împușc și eu.
- Pune arma jos! - O să muriți toți!
Claire. Uită-te la mine.
Or să tragă toți!
Claire, uită-te la mine.
Uită-te la mine.
Mă descurc.
Mă descurc!
- Numără până la trei. - Ce?
Numără.
Asta nu funcționează cu oameni înarmați.
Ai încredere în mine.
Gata! M-am săturat!
Copiii mei mă trezesc peste 90 de minute, așa că totul se termină imediat.
Număr până la trei,
și toată lumea o să arunce armele.
Vorbește serios?
- Unu. - Cred că vorbește serios.
- Doi. - Glumește, nu?
Trei.
Aici poliția orașului New York!
Aruncați armele și ridicați mâinile!
Ridică mâinile!
Poliția! Nu mișcați!
Aruncați armele și ridicați mâinile!
- Sunt polițist. - Acum nu mai ești.
Numără până la trei, funcționează de fiecare dată.
Ți-am spus că te pot surprinde.
Foster.
Mă bucur să vă revăd, doamnă detectiv.
- La fel, domnule Foster. - A făcut parte din plan?
Un elicopter și o echipă de intervenție?
L-a pus pe Holbrooke să mă sune. Mi-a spus să fiu aici la 5:30.
- Ai ceva pentru mine? - Da. Am.
Cred că sunt destule dovezi aici
să-i băgați după gratii o vreme.
Mulțumesc.
Domnule Miletto. Domnule procuror general.
Sunteți arestați pentru obstrucția justiției, extorcare de fonduri,
conspirație la săvârșirea de infracțiuni, și cu siguranță, prostituție...
și pentru altele care o să le găsesc aici.
Luați-i de aici.
Nu vrei să faci asta. O să te pun într-un sicriu.
Mulțumesc pentru tot ajutorul vostru.
Duceți gunoaiele astea.
Vă duc undeva?
Da, copiii noștri probabil sunt speriați.
Nu, nu, am trimis o mașină la ei acum o oră, au adormit la bona acasă.
Slavă Domnului.
Care e povestea voastră?
Suntem doar un cuplu plictisitor din New Jersey.
Unde vreți să mergeți?
De fapt, i-am promis soției mele o cină în oraș.
Bine. Nu mai furați rezervarea altuia de data asta.
Purtați-vă frumos.
- Mulțumesc. - Noi îți mulțumim.
Nu sunt sigur, dar cred că sunt cele mai bune clătite
pe care le-am mâncat vreodată.
Știu că nu mă pricep la chestiile astea,
dar cum ai inventat un asemenea plan?
E ca în cartea aia de la clubul de lectură.
Nasrin îl face pe fratele ei să se lupte cu tatăl vitreg,
ca ea să fugă din oraș, să se ducă în deșert
și să se bucure în liniște de menstruație.
Ce?
- Ai citit-o. Ai citit cartea. - Bineînțeles.
Le-am citit pe toate.
De ce?
Sunt importante pentru tine.
Eu citesc doar primele 30 de păgâni și ultima.
Cine are timp să citească tot? Nu-mi plac cărțile alea.
Nu-mi plac.
Ce? Am ceva la gură?
Nu.
Aș face-o din nou.
Ce? În seara asta? Nu, a fost foarte periculos.
Nu noaptea asta. Noi doi, copiii, totul.
Aș face-o din nou.
Te-aș alege de fiecare dată.